TEORIA UNEI CRIME
Haide.
Stânga.
Așa. Haide, haide.
Concentrează-te. Haide.
Unu, doi.
Țintește corpul, Bermudez.
Foarte bine.
M-a înnebunit de cap cu chitara lui electrică.
După ce-a luat doar trei lecții, acum vrea să cânte la tobe.
Asta se cheamă abuz de drept.
Nu, asta se cheamă că sunt un prost fiindcă-i cumpăr tot ce-și dorește.
Vii mâine?
La ce oră e?
Devreme. La 8:00.
Îmi dai una sau trebuie s-o cumpăr?
Pentru ce? Oricum n-ai s-o citești.
Dar acolo s-ar putea să-mi trebuiască.
Câte pagini are? Veioza de noapte luminează prost.
Da, așa mi s-a părut și mie aseară,
când soția ta își lua hainele pe ea,
dar apoi mi-a ieșit din minte, și nu ți-am mai zis nimic despre asta.
În fiecare an e la fel.
Singurul lucru de care-i pasă lui Cardozo e programa școlară.
În timpul ăsta, copiii descarcă totul de pe internet.
Întreabă-i ce e un fapt juridic, n-au nici cea mai mică idee.
Ce mai faci?
- Știi de ce mai sunt încă aici? - Pentru fete.
În afară de asta.
Nu, fiindcă sunt un prost care crede
că ar trebui să lăsăm o lume mai bună pentru copiii noștri.
Dă-mi voie să-ți clarific ceva, fiindcă te văd puțin dezorientat.
La 30 de ani, muncești pentru un post.
La 40 de ani, muncești pentru bani.
La 50 de ani, muncești pentru prestigiu.
În cazul ăsta, tu ai făcut totul de-a-ndoaselea.
Am un metabolism complicat.
Uriarte?
Aici.
- Villazan? - Prezent.
Weinstein?
Eu sunt.
- Yolis? - Aici.
Bun.
Aș vrea să vă urez bun-venit și să lămuresc câteva lucruri.
Sunt multe motive pentru prezența voastră aici,
dar unul singur e cel corect.
Cine a venit aici pentru a-și face contacte, se află în locul nepotrivit.
Studenții cronici au nevoie de terapie, nu de un curs postuniversitar.
Nu-i suport pe cei care întreabă orice,
dar cei care nu întreabă nimic nu au niciun viitor în avocatură.
Sunt opt cursuri,
opt săptămâni,
2.500 pagini de lectură obligatorie,
și mai mult de 3.000 de pagini de lectură suplimentară.
Până la finalul celui de-al 8-lea curs va trebui să scrieți o teză
pe un subiect pe care vi-l veți alege pe parcursul seminarului.
Mă scuzați.
Îmi cer scuze.
- Ruiz. - Da.
E totul în regulă?
Au intervenit câteva lucruri neprevăzute, îmi cer scuze.
Paradoxul, în ceea ce privește lucrurile neprevăzute, Ruiz,
este faptul că pot fi evitate.
Trebuie doar să le faci loc în planurile tale.
Mă rog, prevăzusem c-o să fiți deranjat, dar chiar și-așa,
tot n-am reușit să le evit.
Data viitoare, pleacă puțin mai devreme de acasă, și cu asta basta.
Acum alege-ți un loc și așează-te.
Unde eram?
Ne spuneați că există un singur motiv corect pentru prezența noastră aici,
dar nu ne-ați spus care e acela.
Să profitați de mine.
Domnule Profesor!
Aveți un minut?
Sigur.
Sper că nu v-ați făcut o impresie proastă despre mine.
Am sosit de curând în Buenos Aires și încă mă instalez.
Nu, mulțumesc.
Ce face tatăl tău?
Foarte bine. Mulțumesc.
Mi-a cerut să vă salut, și în plus... vă trimite asta.
- Nu-l deschideți? - Nu știu să mă prefac.
Dacă nu-mi place, o să se vadă.
Prefer să-l deschid acasă.
Voiam să vă mulțumesc că mi-ați făcut loc la cursul dumneavoastră.
E foarte important pentru mine.
Nu e nimic.
Și mi-ar plăcea să vă invit la cină într-una din zilele astea.
Bine, vom vedea.
Sunt cu mașina, vreți să vă duc?
Nu, nu e nevoie. Nu te deranja.
- Nu e niciun deranj. - Ai grijă.
Și mi-ați putea servi drept ghid.
Nu cunosc prea bine orașul.
Bine, sigur.
Mama ta?
N-o văd foarte des, călătorește mult.
Și ea vă transmite salutări.
Tot cu Fundația?
Da. Asta, și orice altceva ar putea s-o țină departe de tatăl meu.
Mă crezi sau nu,
câteodată asta e unica modalitate de a menține vie o relație.
Ce mai faci, Cecilia?
Bine, și dumneavoastră?
La fel ca ieri.
Au sosit cărțile.
Da.
Ce e asta?
Un cadou.
Mi l-a trimis Ruiz Cordera. Felipe, ți-l amintești?
Da, desigur.
E aici?
Nu, fiul lui. A venit pentru seminarul meu.
M-a întrebat dacă știu pe cineva
care i-ar putea face menajul, o dată sau de două ori pe săptămână.
I-am dat numărul tău de telefon.
Bine, mulțumesc.
Ce frumos, un cadou.
Da, nemaipomenit.
O sabie a dreptății pentru un avocat.
E ca și cum i-ai dărui unui agent funerar un sicriu în miniatură.
Dacă spuneți dumneavoastră.
Cămașa mea cea albă?
E pe umeraș. Doriți să v-o calc un pic?
Da, te rog.
Domnule Profesor!
Sol.
Da.
Nu pot să cred, cât timp a trecut.
- Ce mai faci? - Foarte bine.
Am auzit despre prezentarea dumneavoastră, și am venit.
- Mă bucur. - Dar am ajuns puțin cam târziu, nu?
Nu, deloc. N-ai pierdut nimic.
Acum au început să servească vinul.
Îmi dați un autograf?
Ești sigură că nu vrei să faci schimb cu una din cărțile cu Harry Potter?
Le am pe toate.
Ce mult a trecut!
Ce-ai mai făcut?
Lucrez în biroul lui Carballo.
- Da? Foarte bine. - De 2 ani încoace.
Și, altceva?
Te-ai căsătorit, ai copii?
Nu, nici pe departe.
De fapt, m-am despărțit de puțin timp de iubitul meu.
- Ce bine, te felicit. - Vă deranjez?
Adevărul e că da, puțin.
Mă duc să-mi salut câțiva prieteni și ne revedem după aceea.
Bine.
Foarte bună introducerea.
Mulțumesc.
Cred că are legătură cu ceea ce ne-ați spus mai devreme:
un judecător nu face dreptate, ci pune în aplicare legea.
Marea escrocherie a societăților moderne
e aceea de a ne face să credem că legea înseamnă dreptate.
Problema e că legile și noțiunea de justiție
sunt realizate de un grup de persoane
al cărui unic interes e să dețină puterea.
Ceea ce vreau să spun e că...
eu pot să prind un fluture și să-l strivesc,
acest lucru nu e împotriva legii.
Dar dacă acest fluture face parte din
inestimabila colecție a unui multimilionar,
pot să intru la închisoare.
Nu fapta în sine e cea care se judecă.
Legea nu ne protejează de un fapt aberant,
legea intervine doar acest fapt aberant amenință puterea.
Nu, mulțumesc.
Trăim într-o anarhie și nimeni nu pare să bage de seamă.
În fiecare zi, cineva strivește un fluture
și nicio lege nu poate face nimic pentru a o împiedica.
Interesantă teorie.
E mai mult decât o teorie.
Uite, am cel puțin 20 de argumente pentru a combate acest lucru, dar...
- mi-ar plăcea să-ți dau un sfat. Pot? - Desigur.
Ai 20 și...
- Opt. - 28 de ani.
Regulează tot ce poți.
Restul vine de la sine.
Știi cât e ceasul?
În jur de ora 3.
E trecut de 3 și jumătate.
Vorbim altădată.
Un judecător
nu are niciodată acces direct la circumstanțele unei crime.
Înaintea lui, există martorii oculari,
curioșii, agentul de securitate,
paramedicii...
Chiar și stenodactilografa...
Nu exagerez.
Coala numărul 574 al cazului Lopez Paunero.
O aveți în broșura de notițe, uitați-vă.
"De la prima examinare se observă"
că numărul de telefon găsit la doar câțiva metri de cadavru
"nu aparține victimei."
Le-a luat mai bine de 4 ani ca să-și dea seama că în loc de "număr",
ar fi trebuit să scrie "umerus", de la os.
Judecătorul care trebuie să decidă nevinovăția sau culpabilitatea acuzatului
o face orbecăind în ceață.
În astfel de circumstanțe, care e singurul instrument valid al judecătorului?
Faptele.
Nu, a dovedi certitudinea faptelor
e obiectivul judecătorului, nu instrumentul lui.
Reiterarea mărturiilor.
Nici asta.
Dacă ar fi așa, judecătorul n-ar avea nevoie decât să convingă sau să cumpere
20 de martori care să declare același lucru, și cazul ar fi rezolvat.
Detaliile.
Totul se află în detalii.
Ceea ce face un judecător este un lent proces de discriminare
între ceea ce e minor și ceea ce e esențial,
iar detaliile sunt cele care au rolul de a înclina definitiv balanța.
Coala numărul 761...
"Acuzatul declară că a vizitat imobilul"
din strada Charcas, numărul 3956,
dar nu poate preciza ora exactă.
Numai în acest moment devine conștient de împrejurări
"și dă o declarație la secția de poliție."
O persoană zace acolo, în parcare.
Poftim?
E o fată întinsă jos.
E moartă?
Se pare că da.
Să nu lăsați pe niciunul din idioții ăștia să treacă.
Ați vorbit cu paznicul?
- Nu, domnule. - Vorbiți.
Dați-vă înapoi, vă rog.
- Cum merge? - Bine.
Domnule Comisar?
Lasă-l să treacă.
Subcomisar deocamdată.
Știm, justiția se mișcă încet.
Da. Cum se face că un avocat ajunge înaintea medicului?
Am loc preferențial.
Firește.
- Ce s-a întâmplat? - Dar ce nu s-a întâmplat?
A fost bătută, violată, tăiată, și apoi ucisă.
Tacâm complet.
- O cunoșteați? - Nu.
Moarte femeilor ca ea.
MOARTE FEMEILOR CA EA
"Crimă brutală la Facultatea de Drept"
Numele complet?
Maria Laura di Natale.
Adresa?
Calea Independenței 611,
etajul 8, apartament 30.
Numărul de telefon?
154-197-4986.
Puteți să așteptați?
Puțină apă?
Mulțumesc.
Nu ești obligată s-o faci acum, știi?
Dacă vrei, te poți duce acasă.
Prefer să termin odată cu asta.
Lucrați aici?
Nu, sunt avocat.
Dar stai liniștită, nu practic.
Subcomisarul vă așteaptă.
Mulțumesc.
O să fii bine.
Nu cred, dar vă mulțumesc.
- Comisare... - Bermudez.
Nu ne vedeam deloc, acum am ajuns să ne vedem în fiecare zi.
În final, o să ajung să cred că-mi duci lipsa, domnule avocat.
E ceva adevăr în asta.
Văd că ați redecorat.
A fost o scurgere.
- Cafea? - Nu vreau. Pot?
Am ghicit pentru ce ai venit.
Să cumpăr bilete pentru balul de sfârșit de an.
Nu le mai organizăm.
Băieții preferă să se ducă la curve.
Desigur.
Di Natale.
A trecut mult de când n-am mai avut de-a face cu așa ceva.
Raportul preliminar?
Da. Moartă prin sufocare.
S-au găsit lovituri și tăieturi pe tot corpul.
Asasinul a penetrat-o cu un cuțit Tramontina
și i-a injectat formol,
așa că nu se cunoaște ora crimei.
Corpul a rămas oarecum conservat.
Cine se ocupă de caz?
Prietenul dumitale.
- Hernandez? - Da.
Cine ar fi crezut?
Nimeni n-a văzut nimic... nimeni n-a auzit nimic.
S-a întâmplat seara, târziu.
La ora aceea, toată lumea era la curs.
- Sau între cursuri. - Se poate.
Nu sunt amprente.
Individul a folosit mănuși de latex.
Am găsit una.
A fost strânsă de gât?
Da.
Cu mâinile?
Nu, cu o eșarfă sau ceva asemănător.
Cine a efectuat autopsia?
Robles.
Un semn palid, asimetric,
care indică presiunea unei atingeri cu un material moale.
Echimoze ușoare.
Nimic altceva?
Ce-ai vrea mai mult?
- Pot s-o văd? - Nu.
Nici nu-ți stă în fire să datorezi favoruri.
Îți datorez unul acum.
Di Natale.
Fata avea un lănțișor subțire la gât.
N-ar trebui să aibă urme?
Tot ce se poate,
dar depinde de presiune, de unghi, de materialul din care e lănțișorul...
Robles, nu sunt doctor,
dar ca o chestiune de logică,
dacă cineva a strangulat-o cu lănțișorul la gât,
ar trebui să existe niște semne.
Ar fi putut să dispară înaintea efectuării autopsiei.
Sau poate că asasinul i-a pus lănțișorul la gât după ce a ucis-o.
De aceea nu are niciun semn.
E o posibilitate, nu?
Da.
Frumos gest.
O ucide și apoi îi dăruiește un lănțișor.
Ce e cu tine? O cunoșteai?
Nu.
Nu cred.
Pot să strivesc un fluture,
acest lucru nu e împotriva legii.
Dar dacă fluturele face parte din inestimabila colecție a unui multimilionar,
pot să intru la închisoare.
Nu fapta în sine e cea care se judecă.
Un fapt, oricare ar fi el,
face parte dintr-un lanț de cauze și consecințe.
Nu e semnificativ prin el însuși,
din contră, el face parte dintr-o intrigă ce trebuie dezvăluită, fiindcă...
și subliniați asta:
un fapt penal nu este niciodată întâmplător.
Permiteți-mi să nu fiu de acord cu asta, domnule Profesor.
De ce nu, Villazan? A ajuns un obicei de-al tău.
Există o viziune teologică a faptului penal.
Dacă privim faptele izolate, fără nicio legătură cauzală între ele,
putem deduce că un fapt poate declanșa un număr infinit de consecințe.
Da?
Laura di Natale?
Aceea a fost făcută în Purmamarca, în Jujuy.
Vara trecută.
Avea iubit?
Nu. Avea o relație instabilă cu Claudio, un tip cu care lucra.
Cum e acest Claudio?
Un nemernic.
Nu știu. Avea o iubită.
O prostie.
Vale ar fi putut să fie cu oricine ar fi vrut.
Sora ta avea... un colier...
în formă de fluture.
Nu-mi amintesc.
De ce?
Nu, nimic.
Pot s-o iau cu mine?
Sigur.
Am s-o scanez și apoi ți-o aduc înapoi.
Da. Nu e nicio grabă.
Ce făcea sora ta?
Vale?
Lucra... într-un bar aflat vizavi de facultate.
În afară de asta.
Începuse să ia lecții de dans aerian.
Se ducea de două ori pe săptămână și era foarte fericită în privința asta.
Voia să se ducă în Mexic.
Strângea bani și...
mă interesasem de niște hoteluri pentru ea.
Vă înțelegeați bine.
Da.
Vale era cea mai tare.
Nu reușesc să pricep cum ar putea cineva să facă așa ceva, nu știu.
Uite...
Vreau să te gândești bine
și să încerci să-ți amintești orice crezi că ar putea fi important.
Un prieten nou... un număr de telefon, orice-ar fi.
Dacă-ți amintești ceva care ți se pare c-ar putea fi important,
sună-mă, da?
TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ
Sunt o sumedenie de ipoteze, dar nimic concret.
Am interogat martori, am făcut cercetări în cercul ei intim.
N-am aflat mare lucru.
Era din Junin. Părinții ei locuiesc tot acolo.
Trăia aici, cu o soră mai mică.
I-am verificat poșta electronică, mesajele de pe telefon, apelurile,
nimic relevant.
Avea un iubit. Am făcut investigații în privința lui.
Un tip cu care lucra la cafenea.
Dar dacă vrei să știi părerea mea, cred că a fost aleasă la întâmplare.
Ceva a fost plănuit.
Nu umpli o seringă cu formol
și porți un cuțit Tramontina asupra ta doar așa, în dorul lelii.
Crima ar fi putut fi plănuită, dar victima a fost aleasă la întâmplare.
O sectă, un ritual, un criminal în serie,
nu știu.
Și nici nu prea îți pasă.
Îmi pasă tot atât cât îmi pasă și de cele 186 de cazuri
de care mă ocup.
Și tu?
- O cunoșteai? - Nu știu.
Lucra la barul aflat vizavi de facultate.
Cred că am fost acolo de mii de ori.
Poate m-a servit vreodată, dar nu știu.
Acum are sens.
Ce face?
Monica?
Bine. Un pic somnoroasă.
Îmi cer scuze pentru ziua de ieri, nu mi-am dat seama ce oră era.
- Poți să-mi trimiți o copie după dosar? - Știi că nu se poate.
Nu ai nicio legătură cu acest caz.
În numele surorii ei mai mici.
Atâta tevatură pentru o fată pe care nici măcar nu-ți amintești dacă o cunoșteai?
Alfredo...
A fost ucisă practic în fața mea.
Nu vreau decât să aflu cine a fost.
Te cunosc.
Dacă știi ceva, nu mi-o ascunde.
Dacă nu, lasă justiția să-și facă datoria.
Sigur, justiția. Am uitat partea asta.
Bine. Mulțumesc.
Ai auzit zvonurile?
Care?
Aveai dreptate. Cardozo a fost dat afară.
Postul e al tău.
Nu știam nimic.
Sper să-ți amintești de câte ori
m-am dat peste cap pentru tine ca să te fac fericit.
- Domnule Profesor. - Gonzalo.
Ce mai faci?
Bine. Vizitez expoziția.
- Vă place Picasso? - Nu prea mult, să fiu sincer.
Aveam puțin timp de pierdut. Am o întâlnire cu cineva la bar.
Eu sunt un admirator necondiționat.
E artistul meu favorit.
Aveți un minut? Aș vrea să vă arăt ceva.
Sigur.
Acesta e cel mai important tablou al lui Picasso.
Guernica e pur și simplu marketing.
E pentru imbecilii care nu știu să privească un tablou
și repetă ceea ce spun alți imbecili.
Înțeleg.
Nu trebuie să vă lăsați înșelat de dimensiunea lui.
E un tablou mic, dar totul e acolo.
În centru, vedem un Hristos crucificat...
aproape de nerecunoscut.
La dreapta e Mitra,
un zeu persan adoptat de Imperiul Roman
în primii ani ai creștinismului,
iar alături de el, ceea ce pare a fi o mască rituală africană.
În această parte a tabloului sunt elementele de tortură:
cuiele din mâna lui,
sulița centurionului,
buretele îmbibat de oțet pe care i l-au aplicat pe răni
pentru a-i intensifica durerea...
și jos, soldații joacă hainele lui Hristos la zaruri.
Vă dați seama?
De ce?
Hristos, Mitra, taurul,
toate sacrificiile.
Victimele nevinovate care trebuie sacrificate pentru binele umanității.
Oricine ar putea fi victima.
Omul este un lup pentru om, și nicio lege nu poate schimba asta.
Totul se află în detalii. Trebuie doar să știți unde să vă uitați.
E ca ceea ce n-ați spus când ne-ați vorbit despre crima aceea.
Interesant, nu credeți?
Foarte interesant.
Și mult mai ieftin decât ghidul muzeului.
Monica! Doamnă avocat!
- Bună, ce faci? - Ce mai faci?
Credeam că te-ai lăsat de fumat.
Câte una, când și când.
Mă așteptai?
Nu. Sincronizare.
Adevărat?
Ai un minut?
Trebuie să îți cer un sfat.
Ți-l amintești pe Ruiz?
Felipe? Da, firește.
Fiul lui participă la unul din seminariile mele.
Micul Gonzalo? Ia te uită.
Cum e?
Ciudat. Foarte ciudat.
- Încrezut. - Timid?
Nu, cunosc diferența.
Din contră, e îngâmfat, arogant, ca și cum ar fi mai bun decât toți.
Îi seamănă unchiului Roberto, atunci.
De când era de-o șchioapă, erai idolul lui, îți amintești?
Sau așa te considera mama lui?
Credeam că acest caz s-a prescris.
A fost arhivat, atâta tot.
Ăștia?
Ce părere ai... pentru un bărbat de vârsta mea?
Perfecți pentru starea ta psihică.
Moderni, tinerești...
Ce se-ntâmplă cu tine, Roberto?
Mă suni la ora 3 dimineața, mă aștepți la ușa cabinetului...
Dacă ți-aș spune că Gonzalo e un psihopat?
De ce? Ce a făcut?
Ai auzit despre crima de la facultate?
Cred că Gonzalo are ceva de-a face cu asta.
Gonzalo?
Nu mă întreba de ce.
Nu știu.
Sunt câteva indicii, detalii, atitudinea lui...
Cred că el a ucis-o.
Ceea ce spui e foarte grav, nu?
Știu asta.
Ai vorbit cu Alfredo?
Nu, nu am nimic concret deocamdată, dar știu că el a fost.
Și în plus, știu că vrea ca eu să fiu cel care-l prinde.
E ca un joc.
Știu la ce te gândești.
N-am zis nimic.
Cazul Latorre a fost complet diferit.
Știu cum gândește, știu ce-i trece prin cap.
Nu pot să-ți explic, dar îl cunosc.
Știu că el a făcut-o.
Ai putea să te înșeli, nu?
- Bună. - Laura?
Ce faci aici?
Chiria trebuie plătită de cineva.
Ce mai faci?
Așa și-așa.
Vrei să stăm de vorbă?
Bine.
În realitate, trebuie să știi să ceri, cum și cui.
Urmăresc desfășurarea cazului.
Când o să aflu ceva, te sun și te anunț.
I-am vorbit tatălui meu despre dumneavoastră.
Zice că trebuie să fiți unul din vulturii aceia
care încearcă și el să se aleagă cu ceva.
Așa vorbește tatăl meu.
Și dumneata ce i-ai spus?
Că aveți o față de om cumsecade.
Asta e bine sau rău?
Nu știu, a fost foarte nesuferit.
Nu voia să plec.
Mama mea plângea.
E de înțeles.
Dar îmi face impresia că, a-ți petrece câteva zile în Junin nu e rău,
dar după aceea începe să te apese.
Se vede?
Puțin.
Sunteți căsătorit?
Încerc să nu fac aceeași greșeală de două ori la rând.
- Copii? - Nu.
Ăsta e motivul pentru care ați divorțat.
Ce repede m-ai "citit".
Mă scuzați, uneori mă ia gura pe dinainte.
Stai liniștită.
Nu e întru-totul neadevărat, n-am fost un soț model.
Când și-a dorit copii, eu eram prea ocupat cu munca.
Și când mi-am dorit eu, ea era prea ocupată cu un alt bărbat.
Ce nasol.
Ce poți să-i faci.
- Laura, trebuie să te întorci la treabă. - Vin.
Îți place mâncarea peruviană?
Numai dacă nu am altă opțiune.
Sună-mă dacă dorești, într-o zi mergem să mâncăm.
Bine.
Mulțumesc...
Pentru tot.
Bună, ai sunat la Monica și Roberto.
Acum nu suntem acasă.
Lasă un mesaj.
Ce mai faci, Cecilia?
Bine, și dumneavoastră?
E o poveste lungă.
- Pot să te rog ceva? - Da.
Din carnea aceea din frigider, de ce nu-mi faci niște șnițele?
Treaba e că mă întâlnesc cu fiul lui Ruiz, vine astăzi.
La ce oră?
La ora prânzului, când plec de aici,
fiindcă atunci n-o să fie acasă.
Bine, dacă nu e acasă, n-o să-și dea seama.
Doar câteva ore.
Bine.
Bine, vă fac niște șnițele cu cartofi prăjiți?
Perfect.
Ai sunat la Monica și Roberto.
Acum nu suntem acasă.
Lasă un mesaj.
ORGANIZAREA JUSTIȚIEI "De la un avocat la altul"
Bună seara.
65,50.
Altceva?
Și astea.
67 pesos.
Am bâjbâit puțin să găsesc locul ăsta.
Bei whisky, nu?
- Nu sunt obișnuit. - Aduceți-i un Azul Label.
Adevărul e că mi-ar fi plăcut să fiu muzician,
dar nu am ureche muzicală.
Presupun că dreptul îmi permite să am puțin control.
E o modalitate de pune lumea în ordine,
chiar dacă e o iluzie.
Lucrurile sunt așa cum sunt,
dar ar putea fi absolut diferite.
Există o anumită logică.
Logica e o invenție umană.
Să nu mai vorbim de morală.
Dar avem nevoie de ceva prestabilit, o lege.
Aici e problema: avem nevoie.
Dar nu avem.
De aceea am ajuns să inventăm valori, norme, credințe.
Toți avem o teorie despre cum ar trebui să fie lumea.
A ta care e?
Teoria mea... e că nicio teorie nu e corectă.
Nu.
Teoria mea... e că nu există niciun mod de a ști care teorie e adevărată.
Mă rog, nu știu.
Trebuie să formulez mai bine.
De ce eu?
De ce ai venit?
Pardon?
Ai auzit ce-am zis.
De ce ai venit la capătul lumii
să faci un curs cu avocat care nu mai practică?
În fine, eu nu așa văd lucrurile.
Asta e țara mea,
iar dumneavoastră ați avut o mare influență asupra vieții mele.
Cât timp a trecut?
10, 15 ani de când nu te-am mai văzut?
Chiar mai mult. Cum aș fi putut să am o influență asupra ta?
Erai un copil.
Ultima oară când ne-am văzut... aveam 9 ani.
Era ziua mea de naștere.
Încă mai am fotografiile.
Uneori nu e nevoie să fii prezent pentru a influența viața cuiva.
În foarte multe rânduri, tatăl meu mi-a zis că sunteți un bărbat genial.
Cred că în toți acești ani, ați fost o zeiță Nemesis pentru el,
o specie de dușman imaginar pe care și-l inventează cineva
pentru a se simți mai bine.
Nici nu m-aș putea gândi vreodată să mă compar cu tatăl tău.
Nu fiți modest.
Am crescut ascultând povești despre dumneavoastră.
Nu știu dacă ar trebui să vă povestesc asta, însă...
Când aveam 15 ani, tatăl meu m-a dus să fac un test ADN.
Avea îndoieli.
Nu ne-am mai întors să luăm rezultatele.
Tatăl meu e tatăl meu.
Ce altceva mai trebuie?
Apropo de teorii,
am început să mă pregătesc pentru sfârșitul cursului.
Mă gândisem la un caz din Portugalia care a avut loc în urmă cu câțiva ani,
dar acum mă gândesc să folosesc cazul di Natale ca exemplu.
Ce părere aveți?
Nu știu. Cazul nu s-a închis încă.
Dar trebuie să recunoașteți că e un caz special.
Niciodată nu m-am aflat atât de aproape de scena unei crime,
și e o senzație curioasă, nu pot să pierd ocazia asta.
Cred că sunt sute de cazuri care ți-ar putea fi de mai mult folos ca ăsta.
MOARTE FEMEILOR CA EA
Am început să mă pregătesc pentru sfârșitul cursului.
Mă gândisem la un caz din Portugalia care a avut loc în urmă cu câțiva ani,
dar acum mă gândesc să folosesc cazul di Natale ca exemplu.
"CRIMĂ ÎN PORTUGALIA"
"Tânără ucisă în Portugalia"
"Maria da Silva, 25 de ani"
"Femeie ucisă găsită pe plaja Portimao"
"Tânără găsită moartă pe plaja Portimao"
"ucisă și violată"
"injectată cu formol"
Cazurile sunt la distanță mare între ele, e adevărat.
Dar există un modus operandi,
victimele sunt alese după același tipar.
Să arate exact ca mama lui.
Mă refer la asemănarea fizică, da.
Nu vorbești serios.
Foarte serios.
Ai ascultat tot ce ți-am spus?
Insinuările, provocările...
Ce crezi, că am inventat totul?
Nu, nu spun asta.
Sunt oameni care sunt capabili de așa ceva, și lucruri chiar mai grave.
Deschide ochii.
- De ce ai venit, Roberto? - Să îți cer sfatul.
Medical sau personal?
Oricare-ar fi, Monica, oricare-ar fi!
Mă irită când văd că te detașezi pe un plan mai elevat, distant,
ca să analizezi, să judeci...
Implică-te mai mult, până în miezul lucrurilor.
Ia-le în serios măcar o dată.
Ce dorești de la mine?
Ți-am adus un caz
și vreau să știu ce părere ai.
Mă îngrijorează să te văd astfel.
Nu mă scoate din sărite! Nu eu sunt cazul, el e.
Bine.
Să vedem...
Ambele crime au o puternică componentă sexuală.
Victimele sunt femei tinere, atrăgătoare.
Există un grad înalt de cruzime pe corpurile lor.
Dacă ar trebui să întocmim un profil pe baza acestor caracteristici,
aș spune că ucigașul e un psihopat
cu o anumită doză de perversitate.
Cele două crime ar fi putut fi comise de aceeași persoană?
Da.
Sau de două persoane cu un profil psihologic asemănător.
Și tu crezi că e o coincidență că puștiul a fost în ambele locuri
când au avut loc crimele.
Mi-ai zis că a locuit timp de 3 ani în Portugalia.
Câte crime au avut loc în acest timp?
Sute.
Câte crime au loc în lume, Roberto?
Ce e cu tine?
Ai găsit ceea ce voiai să găsești.
Vrei ca lumea să fie pe placul tău,
vrei ca lucrurile să fie așa cum crezi c-ar trebui să fie.
Cine știe ce motiv ai să crezi că puștiul ăsta e vinovat,
și o să vezi doar lucrurile care-ți confirmă lucrul ăsta.
Îl cunoaștem pe Gonzalo de când s-a născut.
Nu, nu.
L-am cunoscut când s-a născut, nu e același lucru.
Bine.
Ești un tip inteligent, poate ai dreptate.
Nu am nimic cu care să te contrazic.
Dar dacă tot ce mi-ai zis e adevărat,
ar trebui să lași justiția să investigheze.
Vorbește cu Alfredo.
Alfredo nu poate face nimic.
Asta e între mine și puști, e o provocare.
Ce te interesează cu adevărat?
Să fie înfăptuită justiția sau să dovedești că tu ai dreptate?
Încă un lucru.
Ar putea să ucidă din nou?
Oricine face un lucru care-i place, indiferent cât de pervers ar fi,
o va repeta, mai devreme sau mai târziu.
Mulțumesc.
Poftim.
Mulțumesc.
Le-ai citit pe toate?
Mai mult sau mai puțin.
Cum merge la servici?
Bine.
Am început un curs de dans aerian.
Da.
E un spectacol Fuerzabruta în câteva săptămâni la fabrică,
nu știu dacă ți-ar face plăcere să mergi.
E unul din spectacolele acelea în care trebuie să stai în picioare,
să fii acoperit de confetti și de paste,
și apoi să fii suspendat în aer cu un ham?
Ceva de genul ăsta.
Nu cred că nervul meu sciatic va face față.
Nu, mulțumesc.
Bine, cum vrei.
Tu ești?
Da.
Ia te uită.
Pot să pregătesc ceva de mâncare.
Aș putea să fac niște tăiței cu sos...
sau fără sos.
Nu, mulțumesc, am mâncat.
Ai mai aflat ceva?
Nu prea multe.
Fac teste ADN, verifică apelurile din ultima lună,
chestii de genul ăsta.
Nu-l vor prinde niciodată, nu-i așa?
Trebuie să avem răbdare.
Mi-e atât de dor de ea.
Da, știu.
Mi-aș fi dorit să petrec mai mult timp cu ea.
Nu te gândi acum la asta.
Nici acum nu-mi vine să cred.
Uneori am impresia că a plecat într-o călătorie
și că din moment în moment se va întoarce.
Îți aduc un pahar de apă.
Nu... trebuie să plec.
Ce trebuia să-mi dai?
Da, așteaptă-mă o secundă.
A aparținut surorii tale.
Era printre lucrurile ei.
Se pare că l-au rătăcit.
A fost al lui Val?
Acum e al tău.
Să vedem.
M-am gândit c-ar trebui să-l ai tu.
Mulțumesc.
Ușor. Ești bine?
Nu știam că faceți box.
Știi cum e.
Trebuie să știi să te bați.
Vrei să te antrenezi?
Nu.
Nu sunt bun la sporturi.
Villazan mi-a zis că mă căutați.
Da. Așteaptă-mă să mă schimb.
Anul '86, Cazul Pineiro.
Crimă cu circumstanțe agravante.
N-a fost foarte cunoscut.
Victima era un fanatic după arme,
avea o colecție de mai mult de 200.
Soția lui l-a găsit în biroul lui, împușcat în cap.
Încuietoarea nu fusese forțată, nu erau urme de luptă,
nu lipsea nimic.
Arma crimei era pe podea.
Era una din colecția lui, avea amprentele lui.
Unghiul împușcăturii și apropierea armei indica faptul că e vorba de o sinucidere.
Ați zis "crimă cu circumstanțe agravante". Ați eliminat suspansul.
În timpul investigației a apărut un detaliu foarte important.
Tipul era stângaci,
iar focul de armă a fost tras cu mâna dreaptă.
Greșeală de începător.
Așa au crezut.
- Domnule Profesor... - Bună.
V-au anunțat pentru mâine?
Despre ce?
După curs, o să mergem să bem ceva pentru ziua de naștere a Carlei.
Primul rând e din partea mea.
Prea mulți avocați beți împreună, nu cred că e un loc potrivit pentru mine.
Tu vii, spaniolule, nu?
Evident.
Așa. La revedere.
Unde rămăsesem?
Falsul suicid.
Da.
Au început să se gândească la un asasin plătit, cineva care nu-și cunoștea victima.
Iar asta le-a îndreptat atenția în altă parte pentru mult timp.
Până când procurorul s-a gândit:
"Și dacă n-a fost vorba de nicio greșeală,"
iar persoana care l-a ucis știa că tipul era stângaci,
și n-a vrut decât să pună investigația pe o pistă greșită?
Acum devine interesant.
Ai timp?
Da, normal.
Focul de armă a schimbat complet axa investigației.
Criminalul trebuie că-și cunoștea perfect victima,
suficient cât să i se deschidă ușa, să fie lăsat să intre,
să aleagă o armă din colecția lui,
să se apropie suficient și să-l omoare.
Mai pe scurt,
fiul lui l-a ucis.
L-au condamnat la 20 de ani.
Dacă ar fi folosit mâna stângă,
ar fi comis crima perfectă.
Nu era o idee rea să tragă focul de armă cu mâna dreaptă.
Nu, a fost bine, mult prea bine.
A sărit calul.
A vrut ca asasinatul să fie remarcat, să-și lase urma.
Ăsta e cel mai grav păcat pe care-l poate comite un criminal.
Aroganța.
Nu sunt de acord.
Cred că cel mai grav păcat e lipsa de inteligență.
De obicei, înseamnă același lucru.
Dacă provoci la duel silențios un anchetator,
nu-i poți subestima capacitatea.
Niciodată.
- Bună. Ce mai faci? - Bine, și tu?
Scuză-mă. Gonzalo...
- Bună. - Ea e Laura.
Bună, ce faci?
Foarte bine, tu?
Bine.
Ești spaniol?
Argentinian, cu accent.
Ești studentul lui Roberto?
De fapt, cred că sunt favoritul lui.
Poftim meniul.
Alo?
Dormeai?
Roberto?
Da. Te-am trezit?
Nu, mai mult sau mai puțin.
S-a întâmplat ceva?
Nu.
Nu, voiam doar să știu cum te simți.
Bine.
Ești singură?
Da, de ce?
E puțin cam târziu, scuză-mă.
Nu mi-am dat seama.
Vorbim mâine, ce zici?
E totul în regulă?
Da.
Te sun mâine.
Bine.
Nu puteți fuma aici.
Îmi cer scuze, nu mi-am dat seama.
La revedere.
Te sun.
Bine.
Pa.
Domnule Profesor, vă mulțumesc pentru tot.
Mi-a făcut o deosebită plăcere să particip la cursul dumneavoastră.
Nu e nevoie să te formalizezi așa, Villazan.
- Vă mulțumesc mult. - Felicitări.
Mulțumesc mult.
Maestre... Mi-a făcut mare plăcere.
Mulțumesc.
- Noroc. - Mulțumesc.
Ultima șansă, domnule Profesor.
Veniți la petrecerea de vineri?
Nu cred.
TEORIA UNEI CRIME
Adevărul e că n-am știut cât
să mă întind cu subiectul, erau multe de scris, dar am scris esențialul.
Sper să nu vă plictisesc.
Nu cred. Sunt foarte curios.
Știți când o să le corectați?
Fiindcă trebuie să mă întorc zilele astea.
A, da?
Atât de repede?
Mi-e dor de casă.
Și în plus, aici mi-am terminat treaba.
Și mai voiam să vă spun că vă urmez sfatul.
Ce sfat?
Acela de a "regula" tot ce pot.
Alo?
Da, urcă.
Bună.
Pot să intru?
Da, sigur.
Arăți altfel, ți-ai tuns părul.
Da, mi-am schimbat coafura.
Nu-mi plăcea cum era.
A fost ideea lui?
A cui?
Cine ți-a zis să ți-l tunzi astfel?
Nimeni.
Poate nu ți-a zis-o direct, dar te-a manipulat s-o faci.
Nu înțeleg despre ce vorbești.
Laura, știu cu cine te întâlnești.
Ce, mă urmărești?
Nu, nu, nu e asta.
Știu ce-a pățit sora ta.
N-a fost o întâmplare că fost ucisă în fața facultății,
nici că s-a petrecut exact în ziua aceea.
Totul, absolut tot a fost pus la cale.
Totul: detaliile,
formolul, biletul, lănțișorul care trebuia pus...
Totul.
Nu înțeleg.
Valeria a fost un experiment, un fel de teorie.
Criminalul voia ca eu să-l prind.
Cine?
Gonzalo!
Nu, nu se poate.
Gonzalo ți-a văzut sora parcându-și mașina în fața facultății.
A ales-o, a decis că ea va fi victima lui.
N-a fost prima oară pentru el.
Știu că pare o nebunie, dar nu este, crede-mă.
A așteptat ziua de curs în care
să poată avea un alibi perfect și să fie prezent.
Asta a fost provocarea.
Mi-a lăsat indicii subtile, dar foarte clare pentru mine.
De aceea mi-ai dat lănțișorul lui Vale.
Laura, am nevoie de ajutorul tău.
Ce faci? Te folosești de mine?
Nu, nu sunt eu, nu sunt eu.
Gonzalo e criminalul.
Se joacă cu tine și cu mine, se joacă cu amândoi.
Am un plan și văd că funcționează.
Dar am nevoie să faci și tu parte din el.
De ce-mi faci asta?
De ce ar fi ucis-o Gonzalo ca o bestie pe sora mea?
Nu știu, și nici n-are importanță acum.
Pentru mine, da!
Îmi spui că tipul cu care m-am culcat mi-a ucis sora!
N-are niciun sens. Nu se poate!
Ascultă-mă, îți spun asta pentru că sunt convins, crede-mă.
E un psihopat nenorocit.
E un criminal
căruia îi place jocul ăsta pervers
de a mă provoca pe mine și de a se culca cu tine.
Gândește-te un moment, te rog.
Nu mă atinge.
Unde e baia?
În dormitorul meu, la capătul holului.
Liniștește-te.
- Te simți mai bine? - Da, dar trebuie să plec.
Laura, e important să înțelegi asta,
Gonzalo e un tip foarte periculos.
Nu trebuie să te mai întâlnești niciodată cu el.
- Vreau să plec. - Ai încredere în mine.
Nu mă atinge și lasă-mă să plec!
- Ce faci? - Lasă-mă să plec!
- Ce s-a întâmplat? - Lasă-mă să plec.
De ce ți-e frică de mine? Nu vreau decât să te ajut.
Lasă-l jos. Dă-mi-l.
Am vorbit cu tatăl lui. Monica mi-a spus despre teoria ta.
I-ai pomenit numele meu?
Da, n-am avut încotro.
Spune că fiul lui e un geniu, un băiat excepțional, așa mi-a zis.
Toți părinții spun același lucru, Alfredo.
De cât timp n-ai mai dormit?
Dorm, puțin, dar dorm.
Am făcut câteva cercetări neoficial.
Băiatul n-are antecedente,
nici măcar o notă de rea purtare la liceu.
Da, știu, e un student model.
Ce ai împotriva lui?
- E ceva personal, nu? - De ce mă întrebi?
Sunt sigur că ai deja diagnosticul doctorului, nu?
Uite, nu mă interesează ce ai cu el, cu maică-sa sau oricine-ar fi.
Știi ce este prezumția de nevinovăție, nu?
Cred că da.
Nu, îți spun pentru că ultima dată ai avut o problemă care-a fost...
Cazul Latorre n-are nimic de-a face cu asta.
Atunci m-am înșelat.
Acum, nu.
În conformitate cu articolul 256 al regulamentului legii 4794...
îl cităm doar pentru a depune mărturie, atâta tot.
N-o să-ți cer să faci ceva ce ți-ar putea pune în pericol postul.
Nu pentru al meu îmi fac griji, ci pentru al tău.
Fata a depus deja o plângere împotriva ta.
...pasibil de sancțiune pentru mărturie mincinoasă,
menționată în articolul 275 din Codul Penal
și articolul 190, subsecțiunea 8 din regulamentul legii 4.794.
Înțelegi aceste lucruri?
Perfect.
Știi că poți cere să fii asistat de un avocat?
Eu sunt avocat.
Foarte bine.
Numele complet?
Gonzalo Maria Ruiz Cordera.
- Naționalitate? - Argentiniană.
Domnule Cordera, ați fost citat pentru a da o declarație
cu privire la cazul de viol, urmat de moartea
domnișoarei Valeria di Natale.
Ați fost prieten intim sau ați vizitat-o frecvent?
Ați avut sentimente de dușmănie, ură sau ostilitate
care s-au manifestat în fapte cunoscute împotriva victimei?
Ați avut alt tip de relații cu victima?
Nu, nu o cunoșteam.
Depuneți mărturie de bună-voie?
Da.
Foarte bine.
Sunteți la curent cu faptele petrecute în ziua de 23 a acestei luni
care au curmat viața Valeriei di Natale?
Da, desigur.
Urmăresc acest caz în ziare.
În plus, în seara aceea am fost la facultate.
Nu-mi amintesc exact ora,
dar am petrecut destul de mult timp la bibliotecă.
Ați văzut sau auzit ceva ce ar putea avea legătură cu această crimă?
M-am gândit foarte mult la asta.
Mi-ar plăcea să vă pot ajuta cu ancheta.
Înțeleg că orice detaliu e important,
dar nu-mi amintesc nimic semnificativ.
Îmi pare rău.
Cineva care s-a mișcat, ceva nelalocul lui...
Nimic.
În orice caz, nu cred că a fost cineva din afară.
Cred că a fost cineva
care a vrut să se fălească cu această crimă.
Nu înțeleg.
Vreau să spun că trebuie să fi fost cineva
care cunoștea bine facultatea,
care mai fusese prin aceste locuri,
care poate chiar avusese contact vizual cu victima,
și poate de aceea, a trecut neobservat.
În plus, sunt aproape sigur că are cunoștințe de medicină legală.
De pildă, formolul.
Mă gândesc că e un sadic...
care probabil păstrează un trofeu al crimei în casă.
Nu știu.
A fost în casa mea.
Nenorocitul a fost în casa mea.
ORGANIZAREA JUSTIȚIEI
"Legea stabilește limitele,"
sistemul judiciar pedepsește pe oricine încalcă aceste limite,
"dar Justiția rămâne echidistantă, în așteptarea unei noi victime."
Bună, sunt Laura. Lasă-mi un mesaj.
Ce i-ai făcut?
Ce?
Ce i-ai făcut, nenorocitule?
Unde e sulița, cuțitul?
- Despre ce vorbiți? - Ai omorât-o pe di Natale, știu.
Criminal nenorocit!
Cafea?
A întrebat de tine de mai multe ori.
Nu vreau să-l văd.
Dacă are vreo importanță, nu el ți-a omorât sora.
Puteți intra.
Mulțumesc.
Ce mai faci?
Ai verificat?
Fata e bine, n-a pățit nimic.
Ai verificat?
Maria da Silva, ucisă în Portugalia în 2009.
Cazul a fost rezolvat.
Antonio Barreto, un lucrător portuar,
a fost judecat și condamnat.
Le-am primit de la Interpol.
Nu el a ucis-o.
Am găsit bonul de la Farmacie, pentru 67 pesos cu tot ce a cumpărat.
Vrei să știi ce a cumpărat?
Deodorant, pastă de dinți, șervețele,
două baterii și o cutie de prezervative.
Nu ăsta e bonul corect. Pe acela probabil l-a aruncat.
Dar semnul de carte pe care mi l-a lăsat?
A fost în casa mea.
Și monezile?
A furat cheile de la Cecilia.
Tu însuți mi-ai spus că ai fost la muzeu.
Semnul de carte ți l-au dat la intrare.
Ceciliei nu i s-a furat nimic, are cheile.
Și monezile... Nu știu.
E un gest tipic ție.
L-a copiat de la tine.
Și sulița,
cuțitașul pentru deschis scrisorile?
Nu știu.
Nu l-am găsit.
Puștiul nu-l avea.
Îl avea.
L-am văzut.
Îl avea în mâini.
Ești sigur că l-ai văzut?
Nu știu, nu știu, nu mai știu.
Valeria a fost ucisă de un tip oarecare.
Un nebun, un psihopat, nu e nicio conspirație.
Nu înțelegi.
Ești un tip inteligent. Încearcă să vezi lucrurile din alt unghi.
Gândește-te o secundă că nu Gonzalo a ucis-o și o să vezi lucrurile altfel.
Puștiul era în clasa ta când s-a petrecut crima.
S-a combinat cu sora victimei pentru că tu le-ai făcut cunoștință.
A scris o teză despre caz fiindcă voia să te impresioneze.
Te admiră.
N-o vezi.
Nu vrei s-o vezi.
Gonzalo e la spital, se recuperează.
A zis că n-o să depună plângere.
Nenorocitul.
Va trebui să renunț la caz din motive evidente.
Încă nu-ți dai seama cât ai pierdut din cauza tuturor acestor lucruri?
Și sulița...
cuțitașul pentru deschis scrisorile?
Nu știu,
nu l-am găsit.
Îl avea el.
L-am văzut.
Traducerea: Margot Sincronizarea: Edy
Revizuire: muLineZu
TEORIA UNEI CRIME